@ 24SNAILS.COM MEDIAPRODUCTION
MEFISTO
V hlavní roli
Dále hrají
Scénář
Na motivy románu Klause Manna
Hudba
Kamera
Režie
Mnoho mužů mě obletovalo, na lichotky jsem zvyklá,
ale nikdy je neberu vážně, je to jen bláhová hra.
Své srdce dám jen tomu, kdo mě bude nejvíc milovat,
kdo mě dobude, kdo si mě získá, kdo mi píseň lásky zazpívá.
Co tady chceš? Táhni k čertu!
Jsme pozváni na hrozně nudný banket. Ale bohužel tam musíme jít.
- Nemůžeš zůstat aspoň chvíli, Doro? - Ne, už tak máme zpoždění.
Dnes jste byla fantastická, madam. Děkuji bohu, že jsem vás viděl.
Vy podvodníku, ani jste nebyl na představení. Ale to nevadí.
- Prý jste velice nadaný. - Já? Řekněte to hlasitěji.
Ano, jste velmi talentovaný, pane Höfgene.
Vím jistě, že nám brzy ukážete, jak moc jste talentovaný.
Už musím jít. Na shledanou.
Böcku, sedm marek.
Hendriku, jestli potřebuješ peníze, můžu ti půjčit padesátku.
Tohle jsou mužské záležitosti. Böck rád dává peníze.
Dobrý večer, Miklasi.
Pan Kroge mě nechá umřít hlady.
Höfgene, vy hříšníku. Posad'te se.
Pane řediteli, jak se vám to líbilo?
Co tě tíží, Hendriku?
Že jsem provinční herec.
To je všechno? Nic jiného?
Uvidíš, že ti jednou půjdu naproti, když se toho tak bojíš.
Jen to ne, vid', Heinzi?
Prosím, neříkej mi Heinzi.
Proč ne? Je to přece tvoje jméno.
- Nemám ho rád. Chápeš to? - Já chápu všechno.
Chápu, že nemůžeš pít pivo jako chlap, který na něj má chuť.
Začneme?
Hele, co máš s tím pivem?
Jen tak si říct o pivo, to není tvůj styl.
A když řekneš: ''Jedno pivo, prosím,'' tak to bude lež.
- Já nepiju, Juliette. - Já vím, Heinzi. Zuj si boty.
Tak co je? Nestůj tam, jak kdyby sis nadělal do kalhot.
Pozor, neupadni!
Rychleji! Ukaž mi, co máš v kostech.
Chceš být herec, chceš, aby ti za to lidi platili.
Komický portrét ubohosti.
Kdyby se ti ta muzika líbila, nebyl bys tak unavený.
Ty se mi vždycky směješ, Juliette.
Nemůžu si pomoc, neumím plakat. Miloval bys mě, kdybych to uměla?
Miluju tě stejně.
Ty miluješ jen sám sebe, Heinzi. A ani sebe ne dost.
Mluv dál. Říkáš hezké věci.
Snažíš se o to, aby v tvých tvářích chyběl lidský výraz.
Je to maska. Slyšíš?
Já mám taky kůži a kosti. A obočí a nehty jako ty.
A taky občas mrznu. A mívám hlad a žízeň.
A taky vzpomínám na matku a vím, neexistují nevzdělanci a komunisti.
Ale moje oči nejsou moje oči.
Moje nohy nejsou moje nohy, moje tvář není moje tvář.
Moje jméno není moje jméno, protože jsem herec.
Víš, co to znamená, být hercem?
Hercem v masce...
...mezi ostatními lidmi.
Dámy a pánové, vítám vás na první čtené zkoušce.
Dovolte, abych vám představil našeho hosta, slečnu Nicolettu von Niebuhr.
Bude hrát v naší nové inscenaci hlavní ženskou roli.
Nebude vám vadit, když tu bude moje přítelkyně?
Proti tomu nic nemám.
Na dobrou spolupráci. Ted' mě prosím omluvte.
- Co si dáš? Pivo? - Dobře, tak pivo.
- ''Bratránek z Batávie.'' - Taky bych ten kus ráda viděla.
Můžu vám představit svoji nejlepší přítelkyni? Barbara Bruknerová.
Moc mě těší.
- Voníte silně levandulí. - Opravdu? Zdá se vám to taky?
Potřeboval bych trochu chleba na spánky a cítil bych se svěží.
Určitě by bylo lepší se vyspat, ale kde na to vzít čas, ne?
Jedno pivo a jednu minerálku.
Vyslechneme ho, dobré převezmeme a s ostatním naložíme podle uvážení.
Je dobrý, ale staromódní.
Perspektiva hamburského Uměleckého divadla jsem já.
Nebo samozřejmě my dva.
Ale většina kusů, které hrajeme, jsou mělké buržoazní šunky.
Ale Otto a já máme představu divadla, které se bude týkat všech.
Například našich přístavních dělníků.
A kde chcete takové divadlo hrát?
To je přece jedno. V docích, v továrnách, v hospodách.
Soudruzi se mě už zase ptali na hry, které jsme jim slíbili.
To uděláme. Ale tedI se musíme soustředit na premiéru.
Musíme dokázat, že naše divadlo má politickou odpovědnost.
A to není snadné. Než se člověk pustí do politiky, musí být dobrý.
A kteří herci budou v takovém divadle hrát?
Lidé, jako jsme my, i dělníci. Důležité je, co říkáme, a ne jak.
Ale v tom směru nemám obavy, když bude hry režírovat Hendrik.
Mluvte dál. Proč se na mě tak díváte?
- Nesmím? - Když váš to těší, proč ne?
Bez tebe se zničím, Barbaro. Je ve mně hodně zlého.
Sám to nezvládnu, ale ty bys mohla to dobré ve mně posílit.
Nemůžu mluvit. Napadají mě jen repliky z různých rolí.
Miluju tě, Barbaro.
Jsem zamilovaný. Do jedné ženy.
Juliette, jsem krásný muž?
Nikdy jsem tě neviděla na scéně. Možná jsi hezký.
Nikdy jsem si nemyslela, že jsi krásný, Heinzi.
Tvoje chladné oči podvodníka mají občas dětsky smutný výraz.
Děláš to šikovně.
- Do koho ses zamiloval? - Do jedné dívky.
Nakonec se snad naučíš i chodit, a ne jen tancovat.
Miluj tu dívku, Heinzi, a nevyprávěj mi o ní.
- Budeme se dále stýkat? - Ano.
Víš co? Jdu s tebou.
Nemám co ztratit, Heinzi.
Zbláznil ses?
Jdi k psychiatrovi, Heinzi.
Ale pochybuju, že budeš mít odvahu o sobě vyprávět.
Odejdi, Heinzi. Uvidíme se brzy. Ať chci nebo nechci.
Babičko, máš chvíli čas?
Chtěla bych ti...
...představit snoubence. Prohlédnu si ho zblízka.
Docela ujde.
Moje matka se omlouvá. Vzkazuje, že přijde brzy.
Předpokládám, že víte, drahý Höfgene,
že milující matky nerady pouští syny z hnízda.
To je Sebastian.
Těší mě, nesmírně mě těší.
Nicoletta von Niebuhr, přítelkyně šťastné nevěsty, téměř její sestra.
Mnohonásobná milenka ženicha. Pochopitelně jen na scéně.
Můžu vám říkat teto Bello, paní Höfgenová?
Pojd'te, necháme dámy o samotě.
Rád bych vám ukázal zahradu.
Máš také tak podivné vzpomínky jako já?
Víš, Barbaro, vzpomínky, které ti nahánějí hrůzu.
Když mi bylo dvanáct, zpíval jsem ve školním sboru.
Byl jsem přešťastný. Myslel jsem, že umím zpívat líp než ostatní.
Jednou jsme měli zpívat v kostele při svatbě.
Chtěl jsem se vytáhnout. Byl jsem hrdý na svůj soprán.
A tak jsem začal zpívat o oktávu výš než ostatní.
Stál jsem tam hrdě a zpíval ze všech sil.
Učitel hudby se na mě podíval, spíš káravě než obdivně,
a řekl šeptem: ''BudI zticha.''
Chápeš to? Jen suše řekl: ''Bud' zticha.''
A já měl pocit, že zpívám jak anděl.
Máš taky takové vzpomínky?
Nikdy ses za sebe nestyděla? Já často. Tohle bylo poprvé.
Často jsem se za sebe styděl.
Tak, že bych se propadl do pekla.
Rozumíš?
To je místnost v suterénu. Oknem je vidět na ulici.
Tady jsou pouliční lampy, pekařství a před ním fronta dělnických žen.
Paní Schultová, projdete kolem okna a zastavíte se tady.
Barbaro, jednu lampu postav sem, tak aby světlo oslňovalo diváky.
Ty přejdeš sem a spustíš monolog:
''Jsem vdova Quecková, nemám na činži.''
Barbaro, do publika můžeme dát ještě další dvě tři lucerny,
aby měli diváci pocit, že jsou přímo uprostřed špinavé ulice.
Sem přijdou plakáty, současná politická hesla, jedno přes druhé.
Tady bude obchod s potravinami. Pochopitelně prázdný.
Všechno musí podtrhovat to, o čem chceme mluvit.
V hledišti budou procházet dva policajti a šmírovat diváky.
Pryč s pasivním divadlem. Pryč s přehradou mezi herci a diváky.
Publikum se musí aktivně účastnit. Dny kukátkového divadla skončily.
Herec se svým textem je jen jedním z prvků představení,
ne jeho ústředním bodem.
Prostor, světlo, pohyb, zvuk, to všechno musí splynout v jedno.
Pak to teprve bude to pravé divadlo!
Ukážeme dělníkům totální divadlo. Divadlo, které s nimi zatřese.
Jsem vdova Quecková, nemám na činži.
Pracuju u pekaře, kterému dlužím.
Jen tak můžu uživit svých sedm hladových dětí.
Stojíme tady půl hodiny, tu půlhodinu nám zaplatíte.
Tady vládne logika a tady vládne hlad.
Ano, dlužím vám ještě 31 marek a 25 feniků.
Nemám nic. Už několik dní jsem ne...
Vy huso! Sabotujete naši práci! Myslíte, že nevím proč?
Určitě vás poštval pan Miklas a ti jeho straničtí soukmenovci.
Proč na ni ječíte?
Ticho!
Revoluční divadlo se nedá dělat s provinčními šmíráky!
S amatéry se nedá hrát žádné divadlo.
I revoluce potřebuje profesionály!
Zvu vás na skleničku, napijeme se na zánik revolučního divadla.
Pane Miklasi, vy jste se zbláznil.
Dvě režné, prosím.
Můžete mi věnovat jeden večer?
- Chci vás pozvat na večeři. - Cože? Mě?
Dobré ráno. Ty ještě napůl spíš.
Jsem vzhůru. Telefonoval jsem do obchodu s potravinami.
Majitel je netrpělivý. Máme u něj velký dluh.
Promiň, že nejsem po ránu příliš svěží.
Kdybych každé ráno jezdil na koni jako ty, vypadal bych určitě líp.
Ale v našich kruzích to není zvykem.
Ten tón uraženého manžela ovládáš výtečně. Jako v Moliérovi.
Nejsem zvyklý prosedět celou noc s nějakým lumpem z NSDAP.
Nepovažuji Miklase za lumpa.
Všichni národní socialisti jsou lumpové.
Člověk se jim musí vyhýbat. Jako špíně.
Mrzí mě, že zrovna ty to nechápeš. To je ten váš slavný liberalismus.
Není to nic než zvědavost.
Přesvědčení je pro tebe jen zajímavý psychologický jev.
Je mi Miklase líto. Hraje jen štěky a skoro nic nevydělává.
A všichni se k němu špatně chováte.
Musí se k něčemu upnout. Proto se k nim dal.
Vida, jaké máš pro toho mizeru pochopení.
Jak myslíš, že by se k nám chovali oni, kdyby se dostali k moci?
- Chraň nás pánbůh! - A přesto se s ním celou noc bavíš.
To je ta vaše měšťácká tolerance.
Věřím, že by ses nějak smířila i s fašistickým terorem.
Váš liberalismus by si klidně zvykl i na diktaturu.
Ne, díky. Vejce se zpravidla jedí ze skořápky a se solí.
Já vím, u vás doma je jíte ze skla se vzácným kořením.
Ale to ti nedává právo se vysmívat tomu, kdo na to není zvyklý.
- Kdo je první milovník v Ulmu? - Herbert Boltz.
- Kde ted' působí Türkheimová? - Hraje komičku v Heidelbergu.
- Kde hraje Hannelore Kühnová? - V Mannheimu.
- Kdo tam hraje Othella a Jaga? - Max Krause a Johann Fiedler.
- A Desdemonu v Lipsku? - Käthe Müttelová.
- A kdo je naivka v Jeně? - Ta kráva Lotte Lindenthalová.
Proč myslíte, že je Lotte kráva?
To nevím, ale prostě je.
Proto, že je přítelkyní jednoho z národněsocialistických vůdců?
Jména a tituly milenců té slečny mě zajímají jen okrajově.
Musí to být dlouhý seznam.
Pozor na jazyk, Höfgene!
Nestrpím, abyste tu dámu urážel jen proto, že je členkou NSDAP.
A proto, že je přítelkyní německého hrdiny.
Nestrpíte to?
Přestaň. Jsi opilý.
Nejsem. Naopak.
Zřejmě jsem tady jediný, kdo má ještě trochu cti v těle.
V tomhle Židy prolezlém divadle smí každý beztrestně urážet dámu.
Pusť mě!
Zmiz!
Věřím vám, že nejste opilý, tím pádem vás nic neomlouvá.
V našem Židy prolezlém divadle dlouho trpět nebudete.
To vám slibuji.
Možná, že máte pravdu.
Taky si myslím, že se choval naprosto nemožně.
Ale nemůžete vyhodit chudého a nemocného herce na dlažbu.
Nemocného? Není nemocný!
Proč ta nerozhodnost a kompromisy? Přesně jako naše vládní strany.
Musíme té bandě vrahů ukázat, že si nemůžou dovolit všechno.
Netrvejte na okamžité výpovědi.
Potrestáte ho dost, když ho neangažujete na příští sezónu.
Dnes už neví, co včera mluvil. Ztratil nervy.
Udivuješ mě, Otto.
Divím se, že takhle mluvíš zrovna ty.
Klid. Nechci, abychom z něj udělali mučedníka. V dnešní situaci...
Promiň, že tě přerušuji, Otto.
Tenhle hovor postrádá smysl.
Případ je jasný. Bud' z divadla odejde Miklas...
...anebo já.
To je nesmysl, pane Höfgene. Bude na hodinu propuštěn.
Dost! To není smuteční pochod!
Pan ředitel Kroge vás prosí, abyste schválil plakát.
Musím ho odnést do tisku.
Copak v tomhle divadle nedokážete ani správně napsat moje jméno?
Nejmenuji se Henrik, ale Hendrik!
Hendrik Höfgen. To jméno si zapamatujte.
Pochopte mě, pane Kroge. Nechci se vázat.
Pevné angažmá je pro mě krunýř. Musím být volný!
Nechci být provinční hvězdou. Ne, to opravdu nechci.
Chcete opustit Hamburk nadobro?
To zatím nevím. Ještě jsem se nerozhodl.
Profesor mě pozval k hostování do Berlína. Kdoví, co bude dál.
Mimochodem, budu hrát s Dorou Martinovou.
Tak dobře. Přijměte to.
Děkuji, dámy. Na shledanou zítra.
Tak vy jste ten Höfgen. Máte tady přátele.
Doporučili mi vás lidé, kteří divadlu rozumějí.
Mluvil o vás i váš tchán, když jsme se nedávno sešli na ministerstvu.
A ted'i Dora Martinová.
Jako člověk působím nenápadně, ale na jevišti to myslím neplatí.
Tuto schopnost proměny ocenil kdysi můj tchán velice výstižnými slovy.
Můžeme to s vámi zkusit.
Neočekávejte příliš. Není to žádné velké angažmá.
V Hamburku jste byl asi zvyklý na relativně slušný příjem.
U nás budete mít prozatím míň. Jste náročný?
Peníze mě nezajímají. Jsem dost skromný.
Jediné, co každý den potřebuji, je čistá košile a kapka kolínské.
O podrobnostech si promluvte se slečnou Bernhardtovou.
Pozdravujte ode mě pana tchána.
Tady je vaše smlouva.
700 marek čistého měsíčně. Role vám budou přidělovány.
Dejte tuto kytici s mým poděkováním Doře Martinové.
Tak, Hendriku Höfgene, ted'jsi zase na začátku.
Hamburská sláva, rutina a bezpečí jsou minulostí.
Ted' musíš sebrat všechny síly.
A tohle musí zmizet.
- Kdo je to? - Herec, milenec Dory Martinové.
- Ne, milenec slečny Bernhardtové. - Máte špatné informace, má drahá.
To je milé, že jste přišel, přestože máte tolik práce.
Dovolte, abych vám představila vaše obdivovatele.
Pan Davidson zThe Times. Cäsar von Muck. Miller-Andreä.
Viděl jsem vás před týdnem v té ruské hře.
Žádný německý herec by tu roli nezvládl lépe.
Sledujeme vaši kariéru s velkým zájmem.
Jen dejte pozor, ať vás neovlivní nynější módní kulturní bolševismus.
Co tím chcete říct?
Že německá kultura se může obnovit jen ze svých národních kořenů.
Jen z prastarého spojení krve a půdy.
Ruské třeštění a francouzské frašky jsou našemu národnímu duchu cizí.
Každá kultura musí najít své národní kořeny.
Německé národní povědomí je tak silné, že prostě musí prorazit.
U pana Höfgena je německá kultura bezpochyby ve správných rukou.
Na vaše další úspěchy, na německou kulturu.
Leni, to je pan Höfgen, berlínská nová hvězda.
Zítra se o něm dočtete v Timesech.
Viděla jsem vás na scéně. Vy jste také tančil, že?
Ano, miluji tanec. Mám dobrou učitelku.
Máte výraznou hlavu. Udělám mu bystu.
Jsme bez kravaty, bez peněz, jsme proletářská banda,
buržousti na nás plivou.
Buržousti v lakýrkách s metály na županu
po ránu trousí se do Ritzu, do kostela.
Odkud má buržoust metály, zbraně a pytle peněz?
Krade všude, kde může,
vše, co v potu vyrobíme, lačný buržoust shrábne.
Vykořist'uje nás a tučnou rukou vykrádá dělníkům kapsy.
Ach, kdybych i já byl boháč, kdybych jak oni mohl krást
a žil od narození jako v peřince.
Něco vám řeknu, špinavci, až vás příště potkám na ulici,
tak na vás plivnu.
Nic jiného si nezasloužíte.
Nic jiného si nezasloužíte, vy psi!
Židi ven!
Jsou namol opilí!
A nyní jeden z nejslavnějších herců Státního divadla, Hendrik Höfgen!
Zapomeňte na divadlo a na slávu. Já jsem Hendrik Höfgen, váš soudruh.
Co chce proletariát? Aby nikdo nevládl.
Nikdo nebude pánem! Nikdo nebude otrokem!
Svobodu a rovnost pro všechny!
Diktuji. Nadpis: Herec Höfgen...
...si rázem získal srdce berlínských pracujících.
Byla jsem u starožitníka.
Koupila jsem obraz a pár drobností. Nezlobíš se?
Proč bych se měl zlobit?
Hned ti ho ukážu, jen co se převléknu.
Miluju tě, Barbaro. Ne tvého otce, ani tvoji babičku, miluju tebe.
Já Hendrik Höfgen.
Vítám tě ve svém domě, milý Sebastiane.
Bohužel už musím jít, divadlo čeká.
Po představení si spolu ještě promluvíme. Ve třech!
Vůdče! My jsme síla lidu! My stvoříme nový svět!
- Čím je tvůj otec? - Je dělník! Cestář!
- A tvůj otec? - Je rolník!
- A tvůj? - Učitel. Stará se o naše vzdělání.
- A tvůj otec? - Pekař. Peče pro náš lid chléb.
Mlynář. Mele naše obilí.
Lékař. Pečuje o naše zdraví.
Zedník. Staví pro nás domy.
Jsme synové jednoho národa, máme stejný cíl.
V jednotě je síla. Následujeme Vůdce.
To nebylo přesvědčivé. Dejte do toho víc síly!
Jsme synové jednoho národa, máme stejný cíl.
V jednotě je síla. Následujeme Vůdce.
Znovu! Raz, dva, tři!
V jednotě je síla.
Následujeme Vůdce!
Krev, to je zcela zvláštní šťáva.
Nechť v jícnu planoucích orgií vášnivé smysly se upijí!
Ó, prosím, jen si smlsněte, nechci vás v ničem omezit,
a máte-li nač apetit, v letu si kousek urvěte!
Tak s kuráží a bez pobídky!
Vždyť slyšíš, tady nejde o požitky. Vírům se zasvětím, rozkoši lítostné,
léčícím strastem, zášti milostné.
Ó, věř mi, mně, jenž věčnou dobu ten tvrdý pokrm žvýkám zas a zas,
že z lidí nikdo, od kolébky k hrobu, nestráví tenhle zkyslý kvas.
Věř našinci, ten vesmír celý jen pro boha je utvořen!
Pro sebe třpyt on vyhradil si skvělý,
náš rod je do tmy uzavřen,
a vám se hodí noc a den.
Ale já chci!
Toť krásné sice, a přec mám jedno soužení;
čas krátký, dlouhé umění. Což neměl byste poučit se?
S básníkem spojte se v té chvíli, ať vymyslí si všechnu možnou slávu,
a všechny znaky ušlechtilé na vaši vylijtež se hlavu:
Silný bud'te jak lev, hbitý jak jeleni jsou,
Vlachovu sdruž on krev s tuhostí severskou.
Ať vynajde vám tajnou ctnost, jak s noblesou spolčit úskočnost,
jak jinochu, jenž běsní lítě, milovat možno plánovitě.
Nu, toho mistra chtěl bych znát. Moh by se Mikrokosmem zvát.
Čím tedy jsem, když není možno mi, koruny lidstva vydobýti,
již prahnu všemi smysly míti?
Jsi koneckonců tím, čím jsi.
Z tisíce kudrn paruku si stáčej
či po koturnech zvíci lokte kráčej,
vždy přec jen zůstaneš, čím jsi.
Byl jste skvělý, Hendriku! Mefisto je vaše životní role.
Říkáte to trochu zlomyslně, Doro.
To není pravda. Nemám nikomu za zlé, že je takový, jaký je.
- Děkuji vám, že jste přišla. - Nechme těch obvyklých klišé.
- Jaké jsou tedI vaše plány? - Momentálně se učím anglicky.
- Budu pracovat v Americe. - V Americe? Ale proč?
Protože tady u nás pomalu padá opona. Nevšiml jste si toho?
Jdete tady od úspěchu k úspěchu. Tisíce lidí vás zbožňují. Tak proč?
Takové zbožňování. Ti se brzy nadchnou pro někoho jiného.
Divadlo se bude hrát vždycky. Bez ohledu na to, co se tady děje.
Bez ohledu na to, co se děje v Německu? To myslíte vážně?
Přeji vám hodně štěstí, Hendriku. Za pár dní odjedu.
Už za pár dní?
Nechci čekat, až bude pozdě.
Vám se bude vždycky dařit dobře, ať se v Německu bude dít cokoliv.
Je otevřeno.
Já dveře nezamykám, nepotřebuju řetězy ani pojištění na život.
- Ty ho jistě máš. - Nepotřebuji životní pojistku.
Tak se u mě posad'te, pane. Mohl jsi mi najít lepší byt.
Už ses přihlásila na policii? Co ti říkal domovník?
Nic. Byl namol a broukal si: ''Jsme bez kravaty bez peněz...''
Dal mi klíč a já se nastěhovala.
Toužil jsem po tobě.
- A jak se daří tvojí ženě, Heinzi? - Ach ne. Žije u otce. Díky bohu.
Dělají si starosti o republiku.
V Hamburku jsem mluvila s cizinci. Těm dělá také starosti Německo
a německá kultura, jejímž prvním papouškem jsi ty.
Jako by hrozilo velké nebezpečí. Co plánují Židé proti Německu?
Všichni o tom mluví.
I kurvy, kterým je jindy fuk, čí poklopec rozepínají.
Barbara určitě politice nerozumí. Dává na tebe pozor?
Ne. Často má opačný názor než já.
- Řekl jsi jí to? - Ne. Jaký by to mělo smysl.
Slova stejně neřeknou všechno.
- Moc bych s tebou chtěl spát. - Mám rozestlat postel?
Ano.
Hendriku, vstávej. Slyšel jsi to?
Ty už jsi tady?
Přijela jsem ranním vlakem. Kvůli tobě.
- Co se děje? - Kdy jsi šel spát?
Jsem unavený. Špatně jsem spal. Proč?
Národní socialisté vyhráli volby. Víš, kdo je říšský kancléř?
Slyšíš to?
Ten potrhlík se stal kancléřem?
Čti.
Já myslel, že nacistů se nemusíme bát.
Vzpomeň si na tu záležitost s Miklasem.
Z toho můžou být nepříjemnosti. Co budeme dělat?
Musíme zachovat chladnou hlavu.
Tak ten rakouský šašek se stal kancléřem.
Ale je tady ještě opozice, ne? Komunisti a sociální demokrati.
Ti už se postarají, aby jim nepřerostl přes hlavu.
Třeba dojde k ozbrojenému odporu.
A i když zůstanou nacisti u moci, proč by mi to mělo vadit?
Jsem čistý Němec. Z Porýní. Moji rodiče také.
Co se nám může stát?
A kromě toho jsem herec, ne?
Jdu do divadla, odehraju svoje představení a pak jdu zase domů.
Někteří lidé došli k závěru, že je tady umělecká kariéra nemožná,
a odjíždějí do zahraničí.
Chceš, aby ti lidé vyčítali, že tě zajímá jen tvoje divadlo?
Byly demokratické volby, jedna strana vyhrála, to je normální.
O politiku jsem se nikdy nezajímal. Proč zrovna ted'?
Copak nechápeš, co se tady děje?
Nechod' tam. Jsem nemocný. Nejsem doma. Prostě mě zapři.
Myslíš, že to je řešení? Předstírat, že nejsi doma.
Strkáš hlavu do písku. Musíš zaujmout jasné stanovisko.
Jasné? To je moje odpověd'! Hamlet! Shakespeare!
Klameš sám sebe. Bud' se postavíme na odpor,
nebo odejdeme, když je ohrožena naše svoboda.
Já jsem herec. Pro herce je jediná svoboda tohle!
Na jevišti Státního divadla se za Shakespeara neschováš.
Já jsem herec. Herec v Německu. Nikdy nebudu nic jiného.
Ty odejít můžeš. Tvůj otec je slavný, překládají ho.
Malovat kulisy nebo prodávat starožitnosti můžeš všude.
Ale já potřebuju německý jazyk. Potřebuju svoji vlast. Rozumíš?
- Kdo je to? - Otto.
Hendriku, musím s tebou mluvit.
Prosím tě, hraj s námi zase.
Je to naše jediná možnost, jak reagovat na to, co se stalo.
Vystoupíme všichni jednotně. Ukážeme, že jsme tady.
Nesmíme prohrát naši budoucnost.
Chceš, aby nám zmlátili diváky? Musíme vymyslet nějakou taktiku.
Taktizování nás srazí na kolena. Musíme zastavit demagogii.
Musíme oslovit váhavé. Říct jim: ''Povstaňte proti diktatuře!''
Otto, v první řadě jsme herci.
Nechci vyrazit do ulic. Budeme demonstrovat na scéně.
Měli bychom ještě pár dní počkat.
Musíme něco udělat hned. Ještě dnes večer.
Otto, já radši zůstanu v záloze.
Díky bohu, že dnes nemám představení.
Filmová smlouva. Natáčení v zahraničí.
Hlavní role. Podepsán produkční Altenburger.
Je opravdu překrásná. Sedí u postranního oltáře.
Ted' natočíme, jak důstojníci sledují
mladou dámu na Rybářskou baštu.
Co se děje? Dnes už končíme? Můžeme jít domů?
Shořel Říšský sněm!
Prý ho zapálili komunisti.
Vaše žena odjela včera do Paříže, máte přijet okamžitě za ní.
Neodvážila se vám volat. Do Berlína se nevracejte. Já jedu do Vídně.
Mnoho vašich známých v posledních dnech zmizelo. Třeba Otto Ulrichs.
Musíme být připraveni na všechno. Obávám se, že zpátky nemůžeme.
Nacisté mají už léta černé seznamy. Je v nich vaše žena, váš tchán i vy.
Nevracej se do Berlína, prosím. Slib mi to.
Na zdraví! A děkuji!
Na nejkrásnější herečku Evropy.
Kdy se vracíte domů?
Zůstanu ještě pár dní v Budapešti.
Je to krásné město. A pak musím do Vídně. Kvůli jedné smlouvě.
Já vám rozumím, Hendriku.
Něco vám řeknu. Já se taky do Německa nevrátím.
A tu roli jsem vám nabídl proto,
abyste mohl nenápadně zmizet. Pokud chcete.
Filmové studio mi dalo vaši budapešťskou adresu.
Doufám, že vás můj dopis zastihne.
Já jsem ted' v Berlíně a dostala jsem menší roli ve filmu.
Při natáčení jsem se seznámila s Lotte Lindenthalovou.
Je přítelkyní jistého národního socialisty, velice mocného muže.
Je báječná a vůbec nedává najevo, jak veliký má vliv.
Řekla jsem jí, že jste v zahraničí a neodvažujete se vrátit do Berlína.
''Čeho se bojí?'' zeptala se.
Říkala, že jste velký umělec
a že vás několikrát viděla v roli Mefista.
''Takové herce potřebujeme,'' řekla. A slíbila, že promluví s přítelem.
Dnes ráno mi řekla: ''I když dělal Höfgen dřív hlouposti,
je to vynikající herec, a strana k tomu přihlédne.''
Její přítel slíbil, že se vám nic nestane, když se vrátíte.
Berlín vás očekává, Hendriku. Nemáte se čeho bát.
Ve zdejším divadelním životě vás nikdo nemůže nahradit.
To si myslím já a to vědí i ti, kteří náš život ted' řídí.
Pro mě a mně podobné je divadlo jistým druhem úkrytu,
v kterém jsme v bezpečí a nemusíme se ničeho bát.
A tím bude i pro vás, Hendriku. Herectví je poslání.
S přátelským pozdravem Vaše Angelika Siebertová.
- Jméno a zaměstnání. - Hendrik Höfgen, herec.
- Kde hrajete? - Ve Státním divadle v Berlíně.
- Něco není v pořádku? - Ne.
Nevím, jestli k nám dokážete zapadnout, pane Höfgene.
V divadle tedI vládne jiný duch, než na jaký jste byl zvyklý.
S kulturním bolševismem je konec.
Už nebudete mít možnost vystupovat v kusech vašeho přítele
a ve francouzských fraškách. U nás se dělá německé umění.
Já osobně bych na vašem působení v našem divadle nijak netrval.
Ale slečna Lindenthalová vás chce mít jako partnera v jedné komedii.
A já jsem jí chtěl vyjít vstříc.
Věřím, že role elegantního svůdníka vám nebude dělat nejmenší potíže.
- Je mi taková zima. - Já tě zahřeju.
V tvém pokoji se netopí? Při tomhle počasí?
Takhle očekáváš mou návštěvu? Pěkně děkuju!
- V pokoji naproti je teplo, pojd'. - Ne, dnes mám naspěch.
Zahřejeme se navzájem.
Ne, v tomhle studeném bytě to nemá smysl.
Moje nová služebná ještě nezná své povinnosti.
Měl jsi jí říct, že čekáš ženu, která potřebuje teplo.
Před chvílí jsem se vrátil domů.
Měl ses vrátit domů dřív, když jsi věděl, že přijdu.
Na mě musíš čekat, rozumíš? Netrpělivě!
V chvatu se můžu denně stýkat se svým manželem.
Jak jsi přišel k té nové služebné? Je příliš hezká.
Je mi ctí s vámi hrát. Je to radost, opět slyšet teplý melodický hlas.
Jsem ráda, že to říkáte, protože vím, že nejste lichotník.
Já a lichotník? Jsem známý tím, že říkám lidem pravdu do očí.
Mám ráda upřímné lidi.
Když se otočí, je to dobré. Když mi zamává, je to vítězství.
Po požáru Říšského sněmu jsem dostal v divadle výpovědI.
Bonetti tedI nosí uniformu. Vyhodil mě z kantýny!
''Už se tu neukazuj, smrade!'' křičel.
Pár chlapů mě zbilo na ulici, domácí mě vyhodila. Musel jsem z Hamburku.
Nevadí vám, že jsem za vámi přišel?
Dozvěděl jsem se, že jste v Berlíně, a to mi dalo novou naději.
- Nezlobíte se na mě? - Nezlobím se, Böcku.
Můžete tady bydlet, než se situace uklidní, ale nikomu ani muk.
Sbalte si věci a přestěhujte se sem.
Víte, já bych na vašem místě asi spáchal sebevraždu.
Koupím ti rádio, abys věděla, co se venku děje.
Nevycházej z bytu a s nikým nemluv.
Jsi pro mě jediný člověk na světě.
- Je Budapešť hezké město? - Já nevím. Ano.
Mohla jsem za tebou přijet. Barbara tam s tebou nebyla.
Nepustili by tě přes německé hranice.
Jsem německá občanka. Otec byl čistý Němec.
Proč bych nesměla vyjet?
Jestli to nechápeš, tak budeme mít oba velké potíže.
Ty jsi strašný! Jsi jako domovník!
Táhni k čertu, ty komediante!
Drahá Lotte, mám velkou prosbu. Musím hrát Mefista. Musím.
Ano, pokusím se.
Těším se, že vás zase uvidím jako Mefista.
Mezi námi, za to, že jste tu roli dostal, vděčíte jen mně.
Ministerstvo mělo obavy, aby znovu neožil duch vašeho starého Fausta.
Duch kulturního bolševismu, jak se vyjádřili.
Ale podařilo se mi jejich obavy rozptýlit.
Cäsare, děkuji vám mnohokrát.
Prosím, předejte tu kytici paní Lindenthalové.
Pane Miklasi, vy jste ještě tady?
Já teprv krátký čas tu jsem a přicházím s úctou a respektem,
poznati muže a mluviti s mužem, jímž nejvíce prý se pyšnit můžem.
Ó, prosím, velká pro mne čest! Vidíte muže, jak víc jich jest.
Už jste se tady okoukal?
Prosím, byste mě v ochranu vzal. Já, přináším si kurážnost
a svěží krev i peněz dost.
Maminka nechtěla, abych šel. Něčemu bych se tu přiučit chtěl.
- Vybral jste místo velmi šťastně. - Chtěl bych zase pryč už vlastně.
Zde tyhle chodby, tyhle síně, tak divně v nich, tak nehostinně,
tak těsně na prostranství tom, nic zeleného, žádný strom.
A v sálech s těmi lavicemi tak zmateně, tak úzko je mi.
Aj, to se poddá, to je zvyk. Děťátko rovněž odmítne
prs matčin v první okamžik a pak mu rádo přivykne.
A tak i vám se naposledy nebude chtít od ňader vědy.
Rád v jejím objetí bych ostal,
jen porad'te, jak bych se tam dostal.
Nu, především je problém tu: kterou si zvolit fakultu?
A tady je ten škrt, že?
Duch lékařství se nepronikne stěží. Hle: velký, malý svět se probádá
a pak se řekne: ať to běží, jak pánbůh dá!
Je marné, po vědě se pachtiti. Víc, než poznat lze, se nenaučíš už.
Kdo okamžik však zachytí, to je ten pravý muž.
Nu, figura jste urostlá, že kurážný jste, to se vidí;
sám v sebe důvěru kdo má, dojde jí u ostatních lidí.
Zvlášť u ženských ať vám to svědčí!
Vždyť jejich věčný bol a strach,
to steré ach, z jednoho punktu vždy se léčí.
A jestli cos jak čestnost čiší z vás,
všechny jsou vaše v jeden ráz.
Ať lákavý je titul nejdřív zmate, že um váš nad vše umy vyniká;
hned po pozdravu tento, ohmatáte, po čem kdo jiný léta čenichá.
Pulsíček pěkně jí zmáčkněte, žhavě se do ní zahled'te,
a ruka, jež ji pak sevře v pase, zkoumá, jak pevně utáhla se.
Nu, zde se vyznám už, to přece jasnější je.
Šedá, můj příteli, je všechna teorie,
a žití zlatý strom se zelená!
Tak je to.
Klanět se vám, čest pro mě veliká.
Vy jste mi zatopil, můj pane přeučený.
Tvé jméno?
Na to by se neměl ptát, kdo k slovu chová pohrdání,
kdo věcí podstatu chce znát, na hony vzdálen jalového zdání.
U vás, vy páni zvukem jména též tvářnost duše bývá vyjádřena;
a je to vaše pravá tvář,
ať zní Belzebub či škůdce nebo lhář.
Nu dobrá, a kdos ty?
Té síly díl jsem já, jež, chtíc vždy páchat zlo,
vždy dobro vykoná.
- To je mi hádanka. Co říct mi má? - Jsem duch, jenž stále popírá!
A právem; neb co vzniká vše, by zahynulo, hodno je;
proto by bylo líp, nic kdyby nevznikalo.
A ve všem tom, co u vás kdy se zvalo
hříchem či zkázou, zkrátka zlem, tam já v svém pravém živlu jsem.
Pane Höfgene, pan předseda vás zve do své lóže.
Jde to jako po másle.
Můžu ti představit svého báječného kolegu Höfgena?
Ach, náš Mefisto.
Blahopřeji.
Ta maska je dokonalá, zosobněné zlo, svaté zlo.
Ale vaše oči jsou mírné, stisk ruky měkký. To je zvláštní.
V tom je asi podstata herectví, být slabý a zosobňovat sílu.
Dovedu si představit, že jste se na tuhle roli dlouho připravoval.
Po celý život, pane ministerský předsedo.
Správně. Jinak to nejde. V tom je tajemství velikosti.
Jen tak dál, Mefisto.
Byt pana Höfgena...
Lotte Lindenthalová.
Hendriku, přijdete k nám po představení?
Bude tady jen pár přátel.
Děkuji. Přijdu moc rád.
Böcku. Bude tam jen pár přátel.
Nejsem neuvěřitelný darebák?
Proč darebák? Jste jen úspěšný, pane Höfgene.
Na obnovu německé kultury! Ať žijí herci!
V našich divadlech je mnoho prvků, které jsou Německu cizí.
Musíme vytvořit duševní celní systém proti pašerákům kultury.
Hráz proti cizotám, které otravují náš jazyk, literaturu a divadlo.
Na to naše pohraniční stráž nestačí.
Na tomto systému se musí podílet všichni kulturní pracovníci.
- Rozumíte? - Ano, pane generále.
Mnozí tomu nerozumějí.
Podívejte se na tenhle obraz.
Mistrovské dílo německého romantismu.
Víte, kde jsem ho našel?
U antikváře, který mluvil německy s přízvukem.
Budoucnost, můj milý, nepatří Liebermanům.
Váš Mefisto mi dal hodně látky k přemýšlení.
Zahrál jste ho skvěle. Je to čertovský chlapík, že?
Není snad v každém z nás?
Neskrývá se v každém pravém Němci kus Mefista?
Naši nepřátelé by se radovali, kdybychom měli jen duši Fausta.
Ne, ne.
Mefisto je německý národní hrdina.
Ale nesmíme to lidem říkat.
Musím už jít. PřijdIte pozítří dopoledne do mé kanceláře.
Budou tam zahraniční novináři. Zajímá je spousta věcí.
Především, co je to nové Německo. A co je nová německá kultura.
Řeknu jim to sám a vy mě doplníte příklady z divadla,
z malířství a sochařství. Dodáme jim spoustu materiálu.
Chci, aby je informovali odborníci.
Proč máte tak chabý stisk ruky?
Zase se setkáváme. Jak ten čas letí! Váš Mefisto je vynikající.
Ted' ho hrajete mnohem energičtěji, i když ten předchozí byl také dobrý.
Už tenkrát jsem v něm cítil jádro, které se až tedI plně rozvinulo.
Líbil jste se mi i v té hře s Lotte Lindenthalovou.
Je to ideální představitelka ideální německé ženy.
Co tady vlastně děláme? Proč ztrácíme čas s nějakými cizinci?
Pan předseda říkal, že se zajímají o německou kulturu. Budou se ptát.
- Chápu. Vy jste s ním mluvil? - Ano.
Dobrý den. Ráda vás zase vidím.
Pan předseda se mnou chtěl mluvit. Snad to nebude trvat dlouho.
Máme problémy se starými sochami. Mají se strhnout, anebo nechat stát?
Jako by to bylo tak důležité. Jako by na tom závisela naše budoucnost.
Chci udělat vaši bystu, Höfgene.
Kdo vlastně jste?
Rozdíl mezi tváří Mefista a vaší tváří je neuvěřitelný.
V soukromí nepůsobíte d'ábelsky, spíš nesměle.
Udělám vaši bystu. Ale z čeho? Z hlíny nebo bronzu? Z čeho jste?
Jsem směs obojího.
Váš Mefisto mě uchvátil. Měla jsem oči jen pro vás.
Připravuji výstavu. Generál ji chce vidět před vernisáží. PřijdIte také.
To je moje číslo. Když budete mít čas, přijdIte za mnou do ateliéru.
Budete mi sedět modelem. Máte velice zvláštní obličej.
Je německý, ale neustále se mění.
To je podstata herectví. Zbytek je pokora a píle.
Odhalil jsem vaše tajemství. Je to efekt překvapení.
Efekt nečekaného.
Sledoval jsem váš projev na scéně. Pokaždé jste jiný.
Jste vášnivě prudký a když si publikum zvykne, tak zpomalíte.
Ale vždy překvapivý, vždy nepředvídatelný.
A tím vytváříte pocit vždy nového a jedinečného prožitku.
I když divák zná váš text zpaměti. To je vaše tajemství.
K tomu váš hbitý jazyk, promyšlené pauzy, frázování a přesné akcenty.
Myslím, že se od vás učím.
Nejdůležitější je být nepředvídatelný.
Divák nesmí tušit, co udělám, kterým směrem v příští chvíli vykročím.
Nejsou na to připraveni, nemůžou se bránit.
Ano, a přitom jde třeba jen o změnu rytmu nebo o delší nádech.
Víte, generále, dobrý herec na divadle nehraje.
Dobrý herec roli staví střídáním pianissima a fortissima.
Pochopitelně musí mít jistý cit a umělecký talent.
A jak obvykle říkám, vysoký smysl pro kulturu.
Když slyším někoho mluvit o kultuře, sahám po pistoli.
Měšťácké kecy! I bolševici žvaní o kultuře, aby získali inteligenci.
O umělcích nemluvě. Nemám pravdu?
I já jsem byl ovlivněn bolševickými trendy.
Přiznávám, že jsem dlouho koketoval s levicí.
Každý může udělat hloupost.
Byla to zmatená doba. Napijeme se.
Generále, i jiní vynikající umělci udělali stejnou hloupost jako já.
A dnes pykají za hříchy, které mně byly velkomyslně odpuštěny.
Chci se přimluvit za jednoho herce, je to víceméně můj přítel.
Zaručuji vám, že se polepšil. Přimlouvám se za Otto Ulrichse.
Otto Ulrichs. Kdo je to?
Vedl komunistický kabaret ''Buřňák''.
To musí být pěkný darebák!
Není darebák.
Je lehkomyslný, to ano. Zbrklý, ale ne zlý.
Je velmi čestný. Když dá slovo, tak ho dodrží.
Smím se vrátit do Státního divadla.
Víš, co je zvláštní? Že tomu nevěřím.
Nevěřím ani tomu, že jsem tady s tebou u okna.
Vím, že je to skutečnost, ale necítím to.
Velkolepé!
Německé umění! Mimořádný výtvor mimořádné umělkyně.
Odvážné dílo.
Pojd'te, Mefisto.
Podepište se taky.
Co jsem vám říkala, drahá Leni? Je to velký úspěch.
Vy lumpe, vy sem potají docházíte.
Dovolím si ještě osobní poznámku: Je to odvážné dílo.
Odvážné, protože odráží naši dobu.
Působí na nás krásou síly, krásou bez afektu.
Bez měšťáckého snobismu, bez podkuřování úpadkovému vkusu...
...velkohubých hlasatelů takzvané kultury.
Vidíme ostré rysy, vidíme člověka, jakého chtějí vidět zdraví lidé.
Silného a krásného.
Bojovného a vítězného.
Dobrý den, Hendriku. To byla báječná řeč.
- Vy se znáte? - Velmi dobře.
Ty jsi v Berlíně? Odkdy?
Jsem tady, protože s tebou chci povečeřet. Dlouho jsem tě neviděla.
Tak kam dnes půjdeme na večeři?
Kam chceš? Co dělá Hamburk? Funguje to tam beze mě?
Ted'jsem v Berlíně a jdeme na večeři. Hamburk je passé.
Ztrácí přehled. Kroge zmizel. Je ve Švýcarsku.
Nic si nevzal, ani své přítelkyni nic neřekl. Prostě je fuč.
Kroge je zrádce.
Proč se s nimi ukazuješ? Proč jsi tam řečnil?
Protože mě pozvali.
Zvou i jiné. Nikdo tě nenutí.
To se nedá odmítnout. Kdo tvrdí, že ano, ten lže.
Mimochodem, generál je docela příjemný a ví toho hodně o divadle.
Není tak zabedněný jako ostatní.
Jsi hodný chlapec, který chce odměnu za dobré chování.
- Protože máš strach. - Ano. Já se rád dobře chovám.
Mám to rád.
Nebudeš to mít snadné, jestli chceš zůstat se mnou.
Jsem špinavá černoška, ne?
Nemůžu za to, že jsem jiná, než se tady ted' smí.
A je to na mně vidět. Lidé na ulici na mě můžou plivat.
A nic na tom nezměním, ani kdybych chtěla.
Můj nos a moje vlasy budou stejné, i kdybych se za ně styděla.
Jsem Němka. Německá černoška. Němčina je moje mateřština.
Co mám dělat? Kam mám jít?
To nevím. Nevím ani, co bude se mnou.
Myslíš jen na sebe. A já pitomá snila, že spolu budeme mít dítě.
To by ještě chybělo.
Bál by ses mít dítě, jen proto, že by ti mohlo ohrozit kariéru?
Už je toho dost!
Už chápu, proč to s tebou tvoje žena nevydržela.
Štípla jsem jí tvoji fotografii. Podívej se.
Poznáváš se ještě?
Musím s vámi mluvit.
Chcete mi zopakovat, co říkáte za mými zády?
Nevím, na co narážíte.
Höfgen jde přes mrtvoly. Neříkáte to?
Nepopírám, že vás nemám rád.
- Co ode mě chcete? - Abyste podepsal tohle.
Mám něco podepsat? A co?
Chcete zvýšit plat?
Nebo se vám nelíbí protipožární opatření v divadle?
Z morálního hlediska se mi nelíbí leccos, a to nejen v divadle.
Proti čemu protestujete?
Proti vedení, které porušuje naše práva.
Vy jste přece v NSDAP. Byl jste v ní už v Hamburku.
Vystupuji ze strany.
To je vaše věc.
Prosím, přečtěte si naši petici, pane Höfgene, a podepište ji.
Bez ohledu na mé osobní mínění jste dnes nejvýznamnější německý herec.
Něco vám řeknu. Nebudu to ani číst.
A dejte si pozor, ať nepřivedete do neštěstí sebe i kolegy.
Miklasi, táhněte k čertu!
Od tebe se nenechám vyprovokovat, ty svině.
Gratuluji, milý Höfgene.
Vyjádřil jste se jasně. Některé lidi je prostě třeba poslat k čertu.
Kdybyste byl voják, tak bych vás povýšil. Takhle mám jen radost.
Mimochodem, nemusíte se ničeho bát.
Jen ze zajímavosti jsem si ověřil váš horoskop.
Je vynikající.
Stalo se něco?
Projděte se!
Vedení divadla oznamuje, že herec Hans Miklas zemřel při autonehodě.
To je strašné. Takový mladý člověk.
Nikdy jsem ho moc ráda neměla, něčím mě zneklidňoval. Vás ne?
Zneklidňoval.
To nebyla autonehoda.
Jistě byl s tou peticí i za tebou.
Zbláznil ses? Co to plácáš?
Proč by to neměla být autonehoda, jak je uvedeno na vývěsce?
Myslíš, že se vláda zbavila ubohého šmíráka předstíranou autonehodou?
Tady nejsme v třetiřadém melodramatu.
Lidi by měli dávat pozor, když přecházejí ulici.
Mám s vámi velké plány. Jsme tady sami, můžete odříct a zůstat hercem.
Ale pak neuděláte pro naši věc tolik, kolik byste mohl.
Vaše zahajovací řeč byla výborná a došlo mi, že nejste jen herec.
Řekl jste všechno podstatné. Napište životopis, Hendriku.
A předejte mi ho co nejdříve.
Převezmete místo intendanta Pruského státního divadla.
Váš úkol je snadný! Udržet Pruské divadlo denně plné
a pruské publikum se pro vás musí nadchnout.
Chápete to?
Nemá smysl patlat se v těch věcech z Hamburku.
Není nutné se zmiňovat o Revolučním divadle.
Ani o těch několika rolích, které jste tam hrál.
Čeho jste chtěl dosáhnout tím svým hamburským divadlem?
Jak vás mohlo napadnout agitovat...
...Němce pro ruský bolševismus?
To je neuvěřitelné!
- Kde je vaše žena ted'? - V Paříži, pokud vím.
Mýlíte se. Je v Amsterdamu a aktivně pracuje proti své vlasti.
Vydávají tam noviny.
Vy si s ní nepíšete, je to tak?
Nemáme už žádné kontakty.
S rozvodem by nebyly problémy. To bych vám zařídil.
Němečtí občané, kteří opustili Německo!
Nedokázali nás vyhladit, tak podepsali rozsudek smrti sobě.
Když slabí odumřou, bude lidstvo zdravější.
Politika, stejně jako divadlo, je nikdy nekončící boj.
Právě tak jako každá obnova je jen počátek nové války.
Ale ted'jde o jiné věci...
Hamburk... ''Přístavní město na Hawele...''
Je tam spousta cizinců, noční kluby, bary, naprosto vás chápu.
Ale v Berlíně, nechci vás urazit, jsme muži světa znalí, ale přece...
Co tady dělá ta hamburská vzpomínka? Juliette Martensová.
Vydržujete si ji?
Jednou jste mi velice správně řekl,
že profesor Bruckner není muž pro budoucnost.
A velmi moudře jste se rozešel s jeho dcerou.
Když máte tak dobrý instinkt pro zdravý rasový přístup,
tak co dělá ta černoška v Berlíně?
Mefisto...
To je prznění rasy. Radím vám, nemějte doma ani její fotografii.
Počkejte. Ještě jsem neskončil.
Doufám, že jste mě dobře pochopil.
- Nesmí se jí nic stát. - To přenecháte mně.
Moc vás prosím, pane předsedo, aby směla odjet z Německa.
Dobře. Dopraví ji k hranici a sbohem!
Zapomeňte na to. To je naše věc.
Vy svoláte tiskovou konferenci, na ní budete informovat o divadle.
Repertoár, vaše představení atd.
V říjnu bude velká kulturní akce na našem pařížském vyslanectví.
Byl bych rád, kdybyste tam jel.
Böck! Určitě ví i o něm.
Böcku! Můj zápisník.
- Tady je. - Dej mi ho.
Musím zavolat přátelům. Potřebuju přítele, který... Najdi mi nějakého.
Koho? Máte spousty přátel.
Přátelé...
Zavolej Nicolettě von Niebuhr. Najdi její číslo a zavolej jí.
Mám uvařit kávu, nebo čaj?
Na to se nedá odpovědět ano nebo ne.
Můžu něco udělat? Smím? Musím?
Je to moje povinnost? Můžu být nějak prospěšný?
Můžu někomu pomoct? A mám vůbec někomu pomáhat?
Mám to chápat jako svoji novou roli?
Anebo mám emigrovat do Ameriky?
U filmu si vydělám tolik jako Lora Martinová.
Když takovou funkci od téhle vlády přijmu...
Chci to vůbec? Potřebují mě.
Málem jsem emigroval. A ted' mě pruský ministerský předseda žádá,
abych zachránil jeho divadlo před bankrotem.
Do zítřka se musím rozhodnout.
Zřejmě se mnou má velké plány.
Takže jsi vyhrál.
Pomůžeš mi?
Budu na tebe hrdá.
Ano, pomůžu ti, Hendriku.
Kéž bychom žili věčně.
Tady je váš pas a vízum do Francie. Máte pět minut na sbalení.
Ano, ale proč?
Čekáme na vás. Pospěšte si.
Za zvýšení platu mi neděkujte.
Dal jsem si to jako podmínku při nástupu do funkce.
Všude samý prach!
Jestli nebude v šatnách sboru čisto jako v ostatních,
tak si musíte hledat místo jinde.
Doufám, že spolu budeme vycházet. S problémy se obracejte přímo na mě.
Rád bych vás pozval na kávu.
Dovolte, abych vám dal peníze, bohužel s vámi nemůžu jít osobně.
Chce s vámi mluvit pan Joachim.
Pošlete ho sem. Ne, počkejte!
Tak! TedI může přijít.
Prosím tě, přemýšlej, jaké role pro mě přicházejí v úvahu.
S tebou se o tom dá mluvit, nejsi jako ostatní intendanti.
Jsi herec. Víš, o co jde.
Ted' se musím tvářit, že mi říká něco důležitého.
S herci se musí mluvit tak, aby se cítili dobře. To platí i pro mě.
Ne, nesnáším premiéry. Celý večer mít na tváři strnulý úsměv, hrůza!
Nenávidím to!
Ten kostým se ti líbí? Mně se zdá strašný!
Zdravíčko, pane Kappelmüllere. Jak se daří? Co dělá rodinka?
Dcera se vyučila kadeřnicí? Třeba pro ni najdeme místo.
Ničeho jste si nevšimla? Nový oblek, nové boty, nový intendant.
Exbolševik Hendrik Höfgen, nyní intendant Pruského státního divadla,
nechává ve své inscenaci Hamleta vystupovat svého bývalého soudruha.
Hannelore? Už je na vývěsce nové obsazení Hamleta?
Ještě ne.
Dobře. Ještě dva dny počkáme.
Musím jim nabídnout víc než staré soudruhy.
Člověk musí pěstovat kontakty, to je základ celého systému.
Přijedu do Berlína a zajdu do Pruskýho divadla.
Dávali Fausta a nějakej šašek s nabíleným ksichtem hrál Mefista.
Katastrofa! Nějakej Hendrik Höfgen! Bože, to je pitomý jméno!
Příště jdu jedině na naše bavorský pimprlata.
Proč to všechno dělám? Protože mě to baví.
Musím prosazovat amatérské kusy a místo herců angažovat blondýny!
Většinou bez kapky talentu!
Ve Frankfurtu publikum aplaudovalo po replice: Chceme svobodu myšlení.
Představení bylo přerušeno, hra stažena.
V Mnichově byli staženi ''Loupežníci''!
Schiller, náš národní básník!
A to máme uvádět německé autory! Ale jaké autory?
Ti dobří už dávno emigrovali. A ti, co tady jsou, nesmějí psát.
Opravdu nevím, co se tady dá ještě pro divadlo udělat.
Možná, že opráším staré frašky, rokokové paruky a bílé tváře.
Anebo! Dnešní režim považuje Shakespeara za lidového autora.
Nasadíme ''Jak se vám líbí'', tam se vracejí vyhnanci.
Ukážeme odpůrcům diktatury, že touha po svobodě stále žije.
To jsem neslyšel, Otto! Takové věci nesmím poslouchat!
Nejsem neuvěřitelný darebák?
Není to, co dělám, šílený svinstvo?
Fürst a Niklisch, kulisáci vašeho divadla...
Propusťte je na základě zákona o rasové čistotě.
Dobrý den, pánové.
Jak se máte? Všechno v pořádku?
Jmenovaní Fürst a Niklisch...
...jsou pro nás nepostradatelní...
...a jejich odchod by ohrozil práci celého divadla.
Tečka. Datum. Podpis.
NĚMCI! PRYČ S NACISTICKÝM ÚTLAKEM!
Přivezl jsi mi něco z Německa? Třeba kožený kabát?
V Německu ted' frčí. Všichni, co mě vezli na hranice, je měli.
Máš mrtvé oči. Co je ti?
- Prázdné? - Ne, tupé.
Ano, už pár dní se tak cítím.
Takový jsi nikdy nebyl.
Hodně jsem o tobě přemýšlela. Měla bych ti být vděčná.
Bez tebe bych byla v koncentráku, anebo možná mrtvá.
Jestli je ti se mnou dobře, tak tady zůstaň.
Budu o tebe pečovat. Nějaký čas nemusíš vůbec vyjít z domu.
Pak ti něco najdeme. Jsi tak nadaný.
Měl jsem odjet do Ameriky.
Myslím, že jsem byl opravdu nadaný.
Ale taky strašně zbabělý.
Co bych mohl jinde dělat? Statistu, kulisáka, technika?
Myslíš, že tyhle ruce jsou stvořené pro těžkou práci?
Já se o tebe postarám. Co ještě chceš?
Úspěch.
Hendriku Höfgene, neblázni. Ty patříš ke mně.
Juliette, už musím jít.
- Uvidím tě ještě? - Nevím. Musím do hotelu.
- Mám tě doprovodit k metru? - Ne, to by se nehodilo.
Dobře. Zapomeňme na to. Dělej si, co chceš.
To dělám. Jsem přece tady.
Juliette, už mi nepiš. Není to dobré.
Jak to, že je tady tak prázdno?
Nechceš si sednout ven na slunce? Máš to rád.
Ne. I když jsem si v poslední době slunce moc neužil.
Můžu se tě na něco zeptat? Žiješ sama?
Ne. Mám přátele. A ty?
Přátele? V téhle době? To je těžké.
Nechápu, jak můžeš žít v Berlíně. Co tě tam drží?
Barbaro, já žiju v divadle.
A to je v Berlíně.
Ano. Ale myslím, že z Paříže to nemůžeš posoudit.
Už nejsi jen herec. Musel jsi složit přísahu. Ted'jsi intendant.
Nepřísahal jsem. Jen jsem pohyboval rty.
Někdo musí zachraňovat hodnoty pro budoucí lepší svět.
Budu hrát Hamleta, ať se to mocipánům líbí nebo ne.
Shakespeare je jen šperk, který stavějí světu na odiv,
aby se ukázali v lepším světle. Nesmíš zůstat v Berlíně.
Barbaro, já mám v Berlíně rodinu. Jsem ženatý s divadlem.
Můžu pomoct lidem, kteří to potřebují.
Když odejdu, nikdo lepší po mně nepřijde.
To jsou fráze! Jsi pořád stejný!
Tvoje schopnost sebeklamu funguje stále dokonale.
Copak to nechápeš? Komu můžeš pomoct? Leda pár přátelům!
Jsi ve výkladní skříni, legalizuješ ty lumpy. Z toho se nikdy neočistíš.
Nemůžeme si vybrat, kdy a kde se narodíme. Doba si vybírá nás.
Celý národ nemůže emigrovat.
Jako herec mám povinnost žít ve své vlasti,
abych ji mohl pozorovat a hrát.
A já tam žiju. Můžu ti říct, že jsou mezi nimi i slušní lidé.
Nenávidím kavárenské intelektuály. Nenávidím kavárenské odbojáře.
Skutečné hodnoty, divadlo a umění, jsou povzneseny nad všechny režimy.
V to pevně věřím a je to pravda.
Proč ses se mnou chtěl sejít?
Ani sám nevím.
Mohlo by tě to dokonce ohrozit.
Barbaro...
...milovala jsi mě vůbec?
Proč jsi sem přišel? Kdybys mě poslouchal, tak by ses na to neptal.
Schvaluješ to, co se děje v Německu? Asi ano, jinak bys tam nežil.
Co pro tebe znamená svoboda?
Potřebuješ ji k životu? Nebo potřebuješ jen úspěch a obdiv?
Úspěch mi naprosto stačí, svědčí o tom, že mě lidé mají rádi.
A vztek závistivců mi dělá dobře.
Barbaro, nedávej mi vinu za vaši bezmocnost.
Pan Davidson! To je překvapení!
To je za to, co se děje v Německu. Omlouvám se, madam.
Platím.
Přišel jsem brzy?
Můžu to zaplatit?
Co bych tady dělal?
Svoboda. K čemu?
Oberon a Titanie.
Zdravím...
Zdravím náš krásný, v nejlepším smyslu slova, německý svatební pár.
Dva mladé, ale přitom zralé lidi.
Lidi čisté rasy a ušlechtilé krve. Lidi, kteří nás tolikrát okouzlili
a kteří slouží ze všech sil naší nové společnosti. Ať žijí!
- Hodně štěstí. - Děkuji.
Každý si chválí svoje, ale mně je nejlíp doma v Grunewaldu.
Já zůstanu německý umělec a patriot, ať v mé vlasti vládne, kdo chce.
Nikde není jako v Grunewaldu. Kde jinde mají takové pivo?
Cäsare, to je milé, že jste přišel.
V téhle vile můžete zkoušet.
Jsme hrdi na to, jak jste mluvil v Paříži.
Jak jasně jste odpovídal na všechny otázky.
Jak otevřeně a upřímně jste vylíčil, jaké to tady je.
Pokračujte v tanci.
To je překvapení! To neodmítnu.
Blahopřeji, milý Mefisto.
A ted', jak říkal admirál Tirpitz: Cíl v dohledu, plnou parou vpřed!
Jsem moc zvědavý na vašeho Hamleta, můj Mefisto.
Vaše interview v Paříži na nás všechny udělalo velký dojem.
Hodně štěstí. A hodně zdravých německých kluků.
Ano, to je přesně můj vkus.
Moc pěkné.
Nemáme pracovní dobu, jen práci. Bohužel už musím jít.
Bud'te spolu šťastni, Hamlete.
Víš, o čem ted' často přemýšlím? Jestli si to všechno zasloužíme.
Když všechno pečlivě zvážím, jsem nucen odpovědět ano.
Kdo jiný než my, známé osobnosti a umělci,
by měl být povznesen nad to, co se ve světě děje?
A právě proto jsme pro ostatní příkladem a povzbuzením.
Ať se svět topí v jakékoliv špíně,
skutečné umění zůstane vždycky čisté a pravdivé, ne?
Moje rodina je divadlo. A tvoje taky.
Chtěla jsem Otto Ulrichsovi oznámit, že jste mu zvýšil gáži,
ale nebere telefon, tak jsem k němu poslala poslíčka.
Sousedka mu řekla, že ho předevčírem odvedli nějací dva muži.
Zavolejte kancelář ministerského předsedy, chci s ním mluvit osobně.
Jestli tam není, tak mi s ním domluvte schůzku.
Chtěl bych mluvit s panem ministerským předsedou.
Nedávno jste pomohl jednomu mému kolegovi.
Přicházím vás znovu žádat o pomoc.
Otto Ulrichs byl před dvěma dny odveden ze svého bytu.
Kvůli tomu jste za mnou přišel?
Už mě unavujete, Höfgene, jděte! Tohle není ve vaší kompetenci.
Od téhle záležitosti dejte ruce pryč.
Dám vám dobrou radu: Nestrkejte do všeho nos.
Starejte se o svoje věci. Nebo skončíte jako zašlápnutý šváb.
Myslíte si, že jste někdo?
Ulrichs se zapletl do špinavé aféry.
Intendant mého Státního divadla by se neměl zajímat o zrádce.
Jděte! Tak jděte!
Vypadni, komediante!
Vím, za co všechno já i divadlo vděčíme generálovi.
A také vím, že za to do značné míry vděčíme vám.
Drahá Lotte, prosím vás, přimluvte se za Ulrichse. Mám o něj starosti.
Starosti? Je přece mrtvý.
Vy to nevíte? Pokud vím, spáchal sebevraždu.
Sebevraždu?
On věděl, co riskuje. Měli bychom mu spíš závidět.
Princ dánský se vzdá trůnu, mládí i lásky.
Hamlet je Germán.
Osamělý rytíř se vznešenými ideály. S ideálem čistoty krve a rasy.
Hamlet je složitá postava. Je to velký a prostý člověk.
Promiňte, že se opakuji, ale Hamlet je nordický člověk.
Zabíjí. A ve svém sebezničujícím boji...
...nám ukazuje cestu k budoucnosti.
Přikazuje nám vést čistý život. To je jeho odkaz dnešku.
Hamlet není slaboch!
Celé generace herců ho mylně zobrazovali jako neurotika.
Jako patologického revolucionáře, jako dekadentní typ.
Ne, Hamlet je tvrdý muž. A to není jen můj názor.
Uvidíme ho jako energického, rozhodného hrdinu.
Pro Němce je Hamlet varováním, aby překonali sklony k přemítání.
Současnost od nás žádá akci, a ne mudrování.
Rozkladné sebezpytování dnes není v kurzu.
Hamlet je tragický konflikt mezi akcí a nečinností.
Mezi váháním, hloubáním a skutkem.
My, nositelé germánské kultury, víme, co z toho máme vyvodit.
Hamlet je lidové drama. Ani náboženské, ani aristokratické,
ani měšťanské. Je to drama stejně lidové jako řecká tragédie.
A z toho důvodu odstraníme bariéru mezi herci a diváky.
Prostor, světlo, pohyb, zvuk a dokonce i diváci,
to všechno splyne v jeden velký společný prožitek.
Vytvoříme totální divadlo.
Divadlo, které burcuje a mobilizuje.
Jen výzdoba na dnešní slavnost stála divadlo 60 000 marek.
A k tomu ušlý zisk. Pět dní se nehrálo.
Malá oslava narozenin. A my u toho musíme šaškovat.
Takové slavnosti se dnes vidí jen v Berlíně.
Bello, dlouho jsme se neviděli. Máte se dobře? Nestýská se vám?
Určitě se vám daří skvěle. A vašemu synovi jistě taky.
Drahý Höfgene, jaká je nálada?
Zdá se, že se všichni baví.
Blahopřeji vám k vašemu báječnému Hamletovi.
Šéf byl doslova unesen.
Na recepci po premiéře mluvil jen o divadle a o vás.
Víte, úspěch je ošidná věc. Někdy ho máte, někdy ne.
Drahý Höfgene, vy lidem něco dáváte, něco vytváříte.
Už jdou.
- Jak se máte, Mefisto? - Výborně, Excelence.
Ještě jsem vám neřekla, jak úžasně se mi líbil váš Hamlet.
To mě těší. Musím říct pár slov.
Pane předsedo, milostivá paní, dámy a pánové.
Jsme hrdí a šťastní, že jste dnes zavítali mezi nás.
Pokládám si za velkou čest, že smím v našem divadle přivítat
velkého státníka a vojáka, a také milovníka a mecenáše umění.
Muže, kterého ctíme jako vzor, milujeme jako přítele
a posloucháme jako svého pána.
Bez podpory mecenášů by bylo umění jen pták se zlomenými křídly.
Jak praví básník: ''Kéž tě ochraňují bohové
a kéž srdce Říma tluče pro tvé cíle.''
Pan předseda s vámi chce mluvit. Očekává vás venku v autě.
Jen vás.
Nicoletta tě odveze domů. Nezdržím se dlouho.
No, Mefisto, co tomu říkáte? Cítíte tu sílu?
To je divadlo! Vidíte tu arénu? Už brzy bude hotová. Nádhera, že?
Tady budu vystupovat já.
Nemrkejte, podívejte se historii do očí. Poslechněte si tu ozvěnu.
Hendrik Höfgen.
Budeme vládnout Evropě i světu. Stvoříme tisíciletou říši.
Hendrik Höfgen...
Jděte!
Doprostřed!
Jak je vám v tomhle světle?
To není světlo ramp, že?
Co ode mě chtějí? Já jsem přece jen herec.
české titulky Ivan Hanuš AWstudio Praha
úryvky zFaustaJ.W.Goetha v překladu Otokara Fischera
© 1981 Magyar Filmgyarto Vallalat © 2006 24Snails.com